Az év gyerekkönyvei: Busz a ködben
![](https://assets.4cdn.hu/kraken/7wLSkvP3l1gjiRZvs-xxs.jpeg?width=96&height=96&fit=crop)
Wéber Anikó könyve egy izgalmas lélektani regény és egy borzongató, nyomozós krimi egyben, mely segít a félelmek feltérképezésében és az önismeret fejlesztésében - így a kiadói ajánló.
Az Év Gyerekkönyve Díj 6-12 éves kategóriájának shorlistjére került könyvben a kissé visszahúzódó Zénó, a szorongó Nóri vagy a népszerű zenészlány, Izzi egy buszon utaznak, de teljesen máshogy látják egymást, mint amit belül önmagukról gondolnak, ráadásul mindenki titkol valamit.
![Wéber Anikó Wéber Anikó](https://assets.4cdn.hu/kraken/84XcYJURROxn1Qbx4s.jpeg)
3. fejezet
Vita egy mandarin körül
Köd. Köd. Köd. Körülötte, és a fejében is. Zénó próbált rájönni, mi történt vele. A semmi közepén eltévedt a beképzelt Izabellával, egy katonás idős nénivel, egy rettegő kislánnyal, egy nagy dumás fickóval, egy buszsofőrrel meg a hetedik, fekete kapucnis, arctalan utassal, aki Darth Vadert játszik a ködben. A felnőttek folyamatosan veszekednek. Izabella szóra sem méltatja. A telefonját akár el is hajíthatta volna, hiszen senkire sem tudott ráírni, semmit sem tudott lecsekkolni. Nem volt más segítsége, csak a gondolatai...
Zénó ráhunyorított két vastag törzsű fára. Elképzelte, hogy azok a kapufélfák, majd teljes erejéből elrúgott feléjük egy képzeletbeli labdát. Ettől kicsit megkönnyebbült. A háta mögött meghallotta Izabella hangját.
– Nem megyünk vissza a városba a busszal? – kérdezte reménykedve a buszsofőrtől.
– Nem. Ekkora ködben nem látom jól az utat. Nem kockáztathatom az utasaim életét – rázta a fejét szomorúan, de kedvesen a buszsofőr.
– És itt bolyong valahol a hetedik utas, őt sem hagyhatjuk magára. Talán mégsem rosszban sántikál, csak eltévedt – emlékeztette őket az idős néni, miközben a gurulós bőröndjében kotorászott. Megzörrent egy zacskó, amiből előhalászott egy mandarint, és remegő kézzel hámozni kezdte.
– Maga meg mit művel? – kerekedett el a szeme a rikító inges srácnak.
– Miért, minek látszik? Talán nem lát jól a ködben? Mandarint hámozok – oktatta ki tanárnősen az asszony.
– Csak viccel, ugye? Itt vagyunk egy horrorfilmbe illő helyen, és maga békésen mandarint hámoz? Látott már olyat, hogy a szereplők a menekülést keresik, erre az egyikük előkap a szatyrából egy mandarint, és elkezdi hámozni? – fakadt ki a srác.
– Nem szoktam horrorfilmeket nézni – szipogott fensőbbségesen a néni. – De ha mégis megnéznék egyet, én bizony azt tanácsolnám a filmszereplőknek, hogy kapjanak be pár falatot. Úgy több erejük lesz, és könnyebben tudnak gondolkodni. A mandarin tökéletes erre. Egy kis folyadék, cukor, szénhidrát és vitamin egyben.
A srác a szemét forgatta, mintha azt mondaná a többieknek: „ez a nő meghibbant”. Az idős asszony azonban cseppet sem jött zavarba. A meghámozott mandarint elkezdte gerezdekre bontani, és máris odanyújtott egy darabot az apró lánynak, aki hálásan elfogadta. A következő gerezdet Izabella kapta. Zénó azt hitte, hogy a lány majd finnyásan elutasítja, ehelyett még meg is köszönte. Zénó annyira meglepődött, hogy csak késve vette észre, hogy a ráncos kéz felé is tart egy gerezdet. Tétován elvette, és beleharapott. Most jött rá, mennyire szomjas és éhes. Még sosem evett ilyen finom mandarint. Édes, megnyugtató íze volt. A rikító inges srác nem is sejtette, mit utasít vissza, a buszsofőr azonban örömmel bekapott egy darabot.
– Ezer hála! Ma még nem is ebédeltem – brummogta tele szájjal, és megpaskolta a kockás inge alól kidudorodó pocakját.
– Szent egek! Akkor keresek még valamit. Banánt! Az jó lesz – bólogatott a néni, és máris újra kotorászni kezdett a táskájában.
– Ugyan, hagyja! Nagyon kedves, de nem azért mondtam ám, hogy megkínáljon – mentegetőzött a buszsofőr, de a néni harciasan leintette.
– Ne szabadkozzon! Nem fog tudni hazavezetni üres gyomorral, ha elmúlik a köd! Rengeteg gyümölcs van nálam. Épp a bevásárlásból jövök. Elővarázsolt a gurulós kocsijából egy fürt banánt, és azt is szétosztotta. Zénó is kapott egyet. Ahogy meghámozta, megkordult a gyomra, de a hangot elnyomta a rikító inges srác háborgása.
![](https://assets.4cdn.hu/kraken/84b7aZBFeKpKOVaxs.jpeg)
– Ne tegyenek idegbe, emberek! Maga a jó tündér keresztanyát játssza, maga meg udvariaskodik, mintha pikniken lenne – mutogatott a nénire és a buszsofőrre.
– Maga meg szemtelenkedik! Kérjen elnézést, és emberelje meg magát! – szólt rá szigorúan a buszsofőr, de a kék inges srácnak esze ágában sem volt bocsánatot kérni.
– Úgy látszik, egyedül engem érdekel, hogy jó nagy sza…, elnézést, bajban vagyunk – morgott.
– Attól, hogy veszekszik, még nem fog megoldódni semmi – pirított rá a néni. A leckéztetésre a rikító inges srác feje is rikító színre váltott. Nagy levegőt vett, és kifújta.
– Nem veszekedni akarok. Azt szeretném, ha megpróbálnánk megoldani a bajt ahelyett, hogy mandarinozgatunk.
– De mit akar megoldani? Semmit sem tudunk! – tárta szét a karját a buszsofőr, a kezében a fél banánnal. – Meg kell várni, amíg eloszlik a köd, előkerül a hetedik utas, és hazavihetem magukat.
– Annyira jellemző ez a viselkedés! – csapott le rájuk a srác. – Legegyszerűbb siránkozni, hogy nem tehetünk semmit. Meg várni és reménykedni, hogy majd minden megoldódik magától. Pedig mi is sokat tehetünk! Én nem akarok ölbe tett kézzel várni!
– Ha tudja, mondja meg, mi a megoldás! – szólította fel a néni, mintha egy diákot feleltetne.
A srác egy pillanatig se kérette magát. Máris izgatottan magyarázni kezdett.
– Itt rekedtünk egy idegen erdőben. A buszsofőr azt mondja, hogy volt egy útlezárás, de a jelzett útvonalon haladt. Szerintem félrevezették! Ez egy kísérlet. A kísérletben biztos más útvonalat adtak meg neki kerülő útként. Az erdőbe irányították a tudtán kívül. Azért, hogy megoldjunk egy feladatot. Ha megoldottuk, hazajutunk. Kezdjük el mielőbb! Annál hamarabb szabadulunk.
– De… de hogyan érték el a kísérlet vezetői, hogy pont mi heten maradjunk a buszon? És hogyan csináltak ködöt? – kérdezősködött a pici lány, amitől az inges srácnak felszaladt a szemöldöke. – Honnan tudjam? Miért, szerinted ez nem kísérlet? Szerinted ez egy varázsvilág, ahová varázslatosan eljutottunk? Ilyet csak egy gyerek képzelhet! – vágott vissza.
– Hm. Lehet, hogy direkt rossz útvonalat adtak meg nekem kerülő útként, de akkor sem értem, milyen feladatot kell itt megoldanunk – jegyezte meg a buszsofőr az utolsó falat banánt is bekapva.
– Meg kell ismernünk egymást, hogy megtaláljuk, mi a közös bennünk! Maga mondta, hogy a babona szerint az utasokban van valami közös, ami idehozta őket. Zénót idegesítette a srác fontoskodása, de titkon egy kicsit csodálta is. Olyan könnyen beszélt. A szavak engedelmeskedtek neki. Mindig mindenre volt válasza. Rá senki se merte volna azt mondani, hogy Zéró.
![](https://assets.4cdn.hu/kraken/84YAoLSfbXByCGINs.jpeg)
Itt a mese vége. A könyvet a Pagony adta ki, és Győri Hanna szerkesztette.
Korábbi mesematinék:
- Miklya Luzsányi Mónika: Petőfi, a sztár
- Petra Soukupová: Hová tűnt Hópihe?
- Andy Riley: Tutkeráj király és a galád császár
- Korbuly Ági-Balássy Fanni: Bocs, hogy élek
- Réz András: Lukrécia papucsai
- Kovács Tamás György-Szinvai Dániel: A villamos
- Schmal Róza: Nagy folyók haragja
- Szabó Borbála: Kalandok a Ló csoportban
- Pifkó Célia A holdfény őrei